KRÁLOVNA SLZ
O ČTYŘI ROKY DŘÍVE
3. DÍL
Vlastníme celý tenhle sad.
Aha.
Myslel jsem, že tu bude máma.
Možná je v obchodě.
Ještě provozuje obchod.
Jak jsem říkal, naší rodiny si tu váží.
Jo.
Mami!
Mami?
SUPERMARKET JONGDU-RI
Ach jo.
Tady taky není.
Vyber si, jaký chceš.
Dej si tenhle.
Je to nová příchuť.
NANUK
Je jahodový.
Je děsně populární, všechny děti si ho tu po škole kupují.
Dobré osvěžení.
Tohle jím poprvé.
Ty máš poprvé nanuka?
Ani jako malá jsi ho nezkusila?
To ti ho máma nikdy nekoupila?
Ne.
Abych řekl pravdu, tušil jsem to.
Co?
Nosíš v jednom kuse děravé halenky.
Cože?
To je vintage.
- Jsou šité v Evropě… - Dnes máš na sobě něco,
co by si na sebe vzala moje babi.
Ne, poslouchej mě.
Překvapilo by tě,
jak byl ten svetřík drahý.
- Přede mnou si nemusíš na nic hrát. - Fakt.
Nejsem tak chudá.
Vážně.
Měla bys mi radši věřit.
Dávám ti slovo.
Odteď
si v životě budeš užívat věcí, cos dřív nemohla.
To nebude jen tak.
Neříkal jsem ti, že si pronajímám byt?
Ano.
Ale to není všechno.
Vlastně…
Ušetřím měsíčně dva miliony.
Nedívej se na mě tak nechápavě.
Nechci se vytahovat.
Jen že je to v pořádku.
Jestli je tvá rodina zadlužená, nevadí.
Zadlužená?
I kdyby to nebylo jen to,
fakt mi to nevadí.
Protože…
Budu při tobě stát.
Budeš při mně stát?
Ano.
Budu tu
pro tebe.
Proč mi minulost tohle vyplavuje?
Byl bys poslední, na koho bych si vzpomněla,
kdybych teď zemřela?
Jsi v pořádku?
He-in.
Nejsi zraněná?
Jsi v pořádku?
Můžete se klidit?
Je vyděšená.
Potřebuje si odpočinout.
Jdeme.
Ano.
V nemocnici to bylo jakoby nereálné,
ale vážně jsem věřila, že umřu.
Znovu jsem si slíbila,
že se to nestane.
Protože se mě to
dotklo.
Je ti něco?
Asi ho máš vymknutý.
Dělám z toho zase drama?
Kdykoli jindy bych řekla, že ano,
ale dneska jsem zraněná,
tak mi to přijde v mezích.
Jo?
Copak rozdělat oheň není hračka?
Ale tohle je dub.
- Takže to nejde? - Ne, to ne.
Ale táborníci jako já mají radši švestku než dub.
Kouř ze švestky pronikne do masa a dá mu dobrou chuť.
Fajn. Tak se do toho pusť.
Bože, jsem nostalgický.
Připomíná mi to výlet do Afriky.
Po dvacítce jsem si užíval divočiny a bezuzdného života.
Myslíš, jak jsi
kvůli komárům strávil celý týden v hotelu?
Užil jsem si divočiny dost jen koukáním z okna.
Co to je?
- Vždyť to jen kouří. - Jo.
Asi mokré dřevo.
Ani nejzkušenější táborníci s tím nic nesvedou.
Hjun-wuovi bylo jedno, jaké dřevo má.
Pochází z venkova.
Nemůžeš mě srovnávat s někým,
kdo asi hrál fotbal na štěrku s prasečím močákem.
Má zkušenosti.
Bože, ty tvoje věčný výmluvy.
Kde vlastně vězí?
Vykašli se na to. Řeknu jemu.
Ne, já to zvládnu.
Su-čeole, to stačí. Nech toho.
Bože můj.
Heřmánek?
Ano.
Můžeme s předsedou dostat taky?
Jistě.
Proč se otec místo lovu předčasně vrátil?
No…
Kontaktovala mě velká šamanka.
Kvůli čemu?
Zničehonic se zeptala, jestli předseda odešel na lov.
- Jak to věděla? - Ne nadarmo je to legenda.
Říkala, že jestli dnes půjde lovit, hrozí mu nebezpečí.
Proto se hned vrátil?
Ano, ale aspoň z toho těžila He-in.
Mohla převzít jeho revír.
Mami!
He-in je raněná.
Cože? Co se stalo?
Prý na ni na lovu zaútočil divočák.
Ale není vážně raněná. Není to vážné.
Proboha. Je v pořádku?
Jak jste to věděla?
Jste vážně nejlepší.
Co říkala?
Každopádně děkuju moc. Brzy vás navštívím.
Co říkala?
Zjevila se jí ve snu tvá bývalá žena.
Byla na honitbě, v ruce držela nůž.
Chtěla tě vzít s sebou.
Kdybys tam dnes byl, mohlo ti hrozit vážné nebezpečí.
Vidíš?
Dobře žes mě poslechl a vrátil se.
Neignoruj znamení.
Než uděláš důležitá rozhodnutí, poraď se se šamanem.
Dobře.
Nezavoláme doktoru Kimovi?
Nic to není. Je jen vymknutý.
Hjun-wu ti zachránil život.
Já myslel, že netrefí ani ptáka, ale kanec?
Celou dobu to hrál.
Asi nějaké zkušenosti mít bude.
Skládáš mu snad kompliment?
Ulovit kance vyžaduje dost zkušeností.
Mají tlustou kůži, musíš se správně trefit.
Jinak je to ještě nebezpečnější.
Pravda. Ještěže při něm stálo štěstí. Co kdyby minul?
Jen na to pomyslete.
Je nováček, neměl tak riskovat.
Sloužil u mariňáků ve zvláštní gardě.
- Byl pověstný svou muškou. - Fakt?
Ano, opravdu.
Tos byl ale blázen, když jsi
mu nabízel, že ho naučíš střílet.
Jedno je jisté.
Kdyby byť jen na moment zaváhal, už bych tu nebyla.
Ty máš ale štěstí, mrcho.
- Cože? - Hned jsem podle těch
jeho bicepsů poznala, že celý život nestrávil jen studiem.
A kdes je viděla?
Ve vězení mi podal
tu dohodu osvalenýma rukama
a řekl: „Podepište to, prosím.“
Až mi srdce
poskočilo.
- Teto. - Ale no tak, teto.
Občas nad tebou žasnu, Hjun-wu.
Jak ses dokázal tak vmžiku rozhodnout?
Nepřemýšlel jsem.
Byl to instinkt.
Instinkt ti napověděl, že ji nemáš nechat zemřít.
Musels ji zachránit, dokud nepřehodnotí závěť, viď?
Haló?
Kde je He-in?
Vzala si léky a šla spát.
Muselo ji to vystrašit.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ten revír jsem předtím obhlédl.
Všiml jsem si, že je plot prostřižený.
Ten postřelený divočák podle mě přiběhl odtamtud.
To měl být revír předsedy Honga.
Na co narážíš?
Chceš říct, že tam někdo toho raněného divočáka nalákal, aby mu ublížil?
I kdyby, nemáme, jak to zjistit.
Zkontroluji průmyslové kamery i ty na palubovkách.
Udělám to sám.
Opravdu se vám chce?
Dobře, připravím je.
Mrzí mě,
že k tomu došlo během vaší návštěvy, pane June.
S tím si nelamte hlavu, pane.
Pane June, dejte si polévku.
Toho bažanta jsem ulovil já.
Ale no tak, tati, nekecej.
Máme ho z farmy kousek odsud.
No jo. Pusťme se do toho.
Dejte si.
Děkuju.
Pročs ty kořínky zvonku nakořenil?
Hjun-wu je má radši grilované.
Ne, takhle je mám taky rád.
Jo?
Ano.
Tak si dej.
Ano, pane.
Pane June.
To jsou listy škumpy.
Je dost vzácná.
Ta, co roste na horách, je moc dobrá, ale těžko se hledá.
Zamlada jsem je párkrát měl.
Zamlada?
Nevyrostl jste ve Státech?
Ne, tam jsem odjel ve 13. Do té doby jsem byl v Koreji.
Emigrovali jste tam, anebo jste odjel za studiem?
Adoptovali mě tam.
Mí adoptivní rodiče zemřeli, než jsem dostudoval vysokou.
Takže teď už nemám žádnou rodinu.
Já o rodiče přišel v 15.
Vypracoval jsem se sám.
To jsem o tobě nevěděl.
To se mladým z dnešní generace moc nepodobá.
To ne.
Jsem na vás hrdá, jako bych byla vaše matka.
Prosím berte nás jako svou korejskou rodinu.
Vážím si toho.
Jezte.
Pojď sem. Ano, sem.
Děkuji.
To je pungsan?
Ano, pane.
Fešák.
Nejen to,
před lety zachránil mého syna při požáru našeho domu.
- Vážně? - Ano, pane.
Syn byl sám doma.
Kdyby ho náš pes nevzbudil a nevytáhl ven,
uhořel by.
Je to inteligentní a věrný pes.
Prodal byste ho?
To…
Je mi líto, pane.
Patří do rodiny.
- Dám vám 100 milionů. - Prosím?
Ani nemá rodokmen.
To je jedno.
Už vám nabídnu jen míň.
Devadesát milionů.
- Osmdesát. - Počkejte.
Drahoušku.
Prodám ho.
Ale…
mohl byste nám dát těch sto?
Ovšem.
Miláčku.
Jednu věc opravdu nemám.
Předsudky, viď, že ne?
Co s nimi?
Jde o pana Juna.
Nepřipadá ti na někoho, kdo v životě tolik zkusil, až moc v pohodě?
Musel se hodně snažit, aby to vykompenzoval.
Nenech se oklamat zdáním.
Nikdy nevíš, co si člověk v hloubi duše myslí.
Opravdu jsi ze Států?
Znáš náš jazyk i přísloví líp než já.
Už jsem ti to říkala.
Doma nás otec nutil mluvit a číst jen korejsky.
Moudrý to muž.
Ne každý může být profesor Ivy League.
Dáš si?
No jo. Pro tebe je moc hořké i pivo.
Víš, že mě mrzí, že s tebou nemůžu občas popíjet?
Jak to? To nemusí.
Musím na záchod.
Hrozně ukecanej.
Vy máte poslední pokoj v prvním patře.
Ano, já vím.
Dobrou noc.
Měl bys jít nahoru.
Půjdu.
Tak dobrou.
Hele, Su-čeole.
Minule ses mě ptal na radu
ohledně toho, jak se zalíbit té Fairtradeové komisi,
až si tě zavolají.
Ano.
Co říkáš?
Nechceš si poslechnout pár tipů?
Teď?
Na základě právních znalostí, které jsem získal studiem práv
na Soulské státní, a během praxe v právním týmu,
ti mohu nabídnout komplexní, ale zároveň jednoduchý návod.
Mám čas odteď až hluboko do noci.
Já ne. Čeká mě žena.
Vážně? To je škoda.
Chci říct škoda pro tebe.
Je to skvělá příležitost.
Ty máš strach?
Z čeho?
Spát ve stejném pokoji s He-in.
Su-čeole.
Takový nesmysl.
Jsme svoji.
Proč bych se měl bát spát vedle svojí ženy?
Tak dobře.
Kam jdeš? Váš pokoj je nahoře.
Já vím.
Rovnou za nosem.
Je mi ho
vážně líto.
- Kam se poděl alkohol? - O čem to mluvíš?
Všechen jsi vypil.
Vážně?
Už jsi namol?
Roztomilý.
- Jdeme spát. - Dobře.
Všechno jsem vypil.
Co ti tak trvalo?
Tys nespala?
Teď jsem se vzbudila.
Na něco jsem se ptala.
Jo.
Su-čeol chtěl něco vědět, tak jsme si povídali.
Cože?
Blázen jeden.
To tě otravoval v tuhle hodinu?
Miláčku. He-in.
Nerozčiluj se, prosím tě.
Mám jít zpátky dolů
a vynadat mu?
Nemusíš.
Viď? Já si to říkal.
- Pomoz mi s halenkou. - Co?
Asi mám poraněné prsty. Bolí mě rozepínat knoflíčky.
Můžeš?
- Já? - Ano.
- Rozepnout? - Ano, vzadu.
Tady.
To stačí.
Zbytek zvládnu.
Dobře.
Jo.
Proč se nesvlékáš?
Musím?
Nepůjdeš do sprchy?
Musím?
Že bych nešel ven?
Co je s tebou?
Nepřikrášluj si ho. Tak pěkný zas není.
Jsi v pořádku?
Ne. Přestaň.
Nepřehrávej si tu scénu pomalu.
Nech toho.
Ne.
Nemohl jsem najít
župan.
Aha.
To vidím.
Já žasnu.
Myslí si snad,
že je sexy?
Co se to sakra s tou jeho postavou stalo?
No vážně.
Co je? Co chceš?
Já…
Na podlaze je potopa.
Vím, že to nemáš ráda, chtěl jsem to vytřít.
To je v pohodě.
Jdi se vyfénovat.
Neříkej mi,
že ses nefénoval,
protože ses na sebe podíval do zrcadla
a řekl sis, že vypadáš
jako Timothée Chalamet nebo Leonardo DiCaprio zamlada.
Cože?
Jestli ne,
tak si je vyfénuj.
Tak jo.
Vyfénuju.
Neuvěřitelné.
Pokouší se mě svést?
Tolik hodin,
a já jsem tak vybuzená.
Spíš?
Ještě ne.
Ta postel je malá.
To má být queen size?
King size.
Aha.
Na king size se zdá být
dost malá.
Bývaly doby,
kdy jsme spali
na jednolůžku.
Kdy?
Nevzpomínáš si?
Při první návštěvě Jongdu-ri.
OCENĚNÍ OCENĚNÍ ZA PÍLI
Přespi tady.
Už je pozdě.
Je devět hodin.
To je dost pozdě.
- Jet na noc je risk. - To je fakt.
Ano.
Vyspi se tady.
Já půjdu do tamhletoho pokoje.
Budu tam,
kdybys něco potřebovala.
Tak dobrou noc.
Měsíc pěkně září.
Můžeme se na něj podívat spolu.
Pojď dál…
jestli chceš.
- Mimochodem… - Ano?
Jak jsme se na té posteli
vůbec mohli vyspat?
Tulili jsme se.
Jo.
Objímali jsme se?
Chceš se objímat, když je ta postel malá?
Dobrý.
Tak mrňavá není.
Trochu místa tu mám.
- Vážně? - Jo.
Tak…
nechceš se objímat
i tak?
Dělám si legraci.
Neboj se.
Co tu děláte?
Panebože.
Omlouvám se.
Nějak mi to včera nemyslelo.
Rád bych vám to vrátil.
Prosím, pomozte nám. Vůbec jsme nemohli spát.
Už jsem mu toho psa dal, nedá se s tím nic dělat.
To mě mrzí.
Od té doby, co nám zachránil syna, je součástí rodiny.
Musel jsem být blázen, že jsem vám ho prodal.
Dobře. Vezmu si to.
- Děkujeme. - Díky.
Moc vám děkujeme, pane.
Bože.
Co to vyvádíte?
Měli jste špatné svědomí.
Tak ho prostě zabijeme.
Uleví se vám?
Co to děláte?
Málem jsem vás znovu střelil.
Na něco jsem se ptal.
Jen jsem žertoval.
To vám přijde vtipné?
Co myslíte?
Vrátili jste ty peníze?
Dostal jste je?
Jsem váš svědek.
Dohoda je uzavřena.
Můžete jít.
Děkujeme.
Díky. Jdeme.
- Rychle. - Mimochodem,
proč ho nemůžu zabít?
Slyšel jste ho.
Toho psa zbožňuje.
Patří do rodiny.
Tak proto.
V tom případě opuštěného nebo zaběhnutého psa zabít můžu?
Tudy se vchází do lesa.
Nikdo kromě naší rodiny tamtudy nešel.
Takže to udělal jeden z nás?
Počkat.
Zastav to.
Kdo je to?
Vidím mu jen záda.
To je tvůj bratr.
To není možné.
Miláčku.
Nevíme to jistě.
Tohle by Beom-seok neudělal.
Zjisti, zda je pořád v Koreji.
Ano, pane.
Sbalte si.
- Už? - Den už je zkažený.
Jede se domů.
- Pamatuješ na toho chlapce? - Cože?
Stalo se to před více než dvaceti lety.
Jak zabili toho vlčáka z pivovaru a pak
se ukázalo, že ho zastřelil ten kluk.
Pravda, ten ze sirotčince Naděje neumírá.
Byl chytrý, Queens Group mu poskytla stipendium.
Párkrát jsem mu dala najíst, když se tu ukázal.
Ano, to je on.
Pamatuješ, co řekl policii?
Byls to ty, viď?
Proč jsi někomu zabil milovaného psa?
To mu neprojde.
Víš, kolik mě stál?
Pardon.
Promiňte mu to pro tentokrát.
Jaký je v tom rozdíl?
Kdyby to byl obyčejný pes,
byl by v tom rozdíl?
Co je s tím chlapcem?
Bože, co to povídá?
Máš pravdu.
Ptal se na to.
Bylo divné slyšet to říkat malého hocha.
- Nepodobal se mu? - Kdo?
Ahoj, to jsem já. Dojelas v pořádku?
Zamluvil jsem ti schůzku s Hermannem.
Vážně?
Díky.
Tak se uvidíme.
Nebudeš zklamaný.
E-MAILY
LABORATOŘ PRO VÝZKUM NÁDORŮ MOZKU
NÁŠ LÉKAŘSKÝ TÝM SE DOMNÍVÁ, ŽE VÁS NEDOKÁŽEME LÉČIT
OBÁVÁM SE, ŽE VÁS NEDOKÁŽEME VYLÉČIT
JE NÁM LÍTO…
MOC NÁS TO MRZÍ…
Takže
umřu?
Když mám Hercynu na dosah?
A členství v Bilionovém klubu?
To není možné.
Mám ještě tolik nenošených limitovaných edicí.
Tolik koupených ostrovů, kde jsem ani nebyla.
A mám zemřít?
Ne, to by byla strašná škoda.
Všechna ta díla od devadesátníků,
jejichž cena co nevidět vyletí nahoru?
Jak bych se toho mohla nedožít?
Taková škoda.
A ty, ta největší.
Dokončíme smlouvu tohoto obchodního domu.
Dobrá práce, všichni.
- Sekretářko Na. - Ano?
Existují ženy, kterým se i po třech letech manželství
při pohledu na manžela rozbuší srdce?
Proč to?
- Mají arytmii? - Proto ne.
Možná proto,
že…
jsou hezcí?
- Jejich manželé? - Ano.
Možná je marod.
Znáte někoho takového?
Ano.
Někdy se mu podívá do očí
a chce ho obejmout.
Proč?
Je jí ho líto.
A mrzí ji,
že taková jemná duše musí žít v tak drsném světě.
- To ne. - Nebo jindy
se jí jeho ramena zdají
tak široká.
Chce, aby ji objal.
Je jako chodící sexy dynamit.
Říká si, jestli by svého homme fatal
měla nechat svobodně chodit po světě.
Poraďte jí, ať si zajde k doktorovi. Je nemocná.
- Myslíte? - Stoprocentně.
Ať si nechá udělat CT mozku.
Vážně to nemá v hlavě v pořádku.
Sekretářko Na.
Jste fakt dobrá.
- Poslední dobou se cítím dost divně. - Ano?
Pociťuji k druhým
soucit.
- A to je zvláštní? - Taková jsem nebývala.
Vždy jsem byla chladná.
Takže je to divné.
Ty toho naděláš.
Nekňourej, když mi kvůli tobě mokne ruka.
A soucítím
i s lidmi.
Co to bylo?
Tady se nesmí nic nabízet.
Omlouvám se. Je to manželův známý.
A vy mu děláte laskavost?
Mají dítě v inkubátoru.
Bylo mi jich líto…
Už se to nestane.
- Omlouvám se. - Jak dlouho tam…
Prosím?
…to děcko musí být?
- Asi tři… - To ne. Týden, dva?
Smí sem chodit jen do té doby.
Vy mu to dovolíte?
Až to dítě pustí, ať už se tu neukazuje.
Nehradí to žádná pojišťovna.
Chtěla jsem na její operaci použít naše úspory,
ale máma to nechce dovolit.
Prý jsou to peníze na moji svatbu.
Peněz není nikdy dost.
Mrzí mě to.
Neuvěřitelné.
Její máma není jediná nemocná.
Může se jít léčit, tak proč brečí?
Proč je na světě tolik nemocných lidí?
To je hrůza.
To vůbec nejsem já.
Nikdy mi na trápení ostatních
nezáleželo, tak proč teď?
Z mého muže mi buší srdce.
Mám pocit, že můj mozek pořádně nefunguje.
To jsou příznaky té nemoci?
Ani ne.
Mnoho pacientů v terminálním stádiu zažívá takové změny.
Docházejí jim věci, které by si neuvědomili,
nebýt blížící se smrti.
„Za ty změny může blízká smrt.“
„Už máte na kahánku.“
To mi chcete naznačit.
Ale mýlíte se.
Víte, stála jsem na prahu smrti už mockrát.
A pokaždé jsem
jakoby zázrakem unikla.
Jestli nejste natolik schopný, abyste mě zachránil,
tak sledujte.
Zachrání mě
další zázrak.
Ahoj, Hjun-wu.
To už je doba.
Ano, šel jsem na tu honitbu! A co?
Proč?
Abych se setkal s otcem. Touhle dobou tam bývá.
Ale odjel jsi, aniž bys ho viděl.
Ty
mě podezíráš?
Někdo ten plot násilím porušil a poblíž nechal návnadu.
Pak ten postřelený kanec, co napadl He-in.
- Někdo úmyslně… - A?
Moje dcera málem zemřela.
Nelži mi.
Naposled tě varuju.
Jsi naštvaný, protože jde o He-in.
Proč ses nenaštval, když falešně obvinili a vykopli mě?
Dobře, posaď se.
Byl jsem tam, protože jsem věděl, že tam bude otec lovit.
Ale když jsem dorazil, Moh Seul-hi mi řekla,
že spí a že ho nemůžu vidět.
Prosil jsem, ale nešlo to.
Tak jsem se vrátil. Toť vše.
Dobře.
Beom-džune.
Pomoz mi se s ním vidět.
Nic víc nežádám. Chci se usmířit, než bude pozdě.
Někdy je lepší
nechat to plavat.
Hjun-wu.
Není má rodina podivná?
Prosím? Ne, vůbec ne.
Vedeme proti sobě sedm soudních sporů.
Musels našlapovat po špičkách, když jsi vyřizoval
naše malicherné záležitosti.
Udělal jsi hodně.
Zdravím.
Předseda už spí.
Tak brzy?
Mám ho vzbudit?
Není třeba.
Jen jsem ho přišel pozdravit.
Tak dobrou noc.
Paní Mohová.
Stavil se za otcem na honu
Beom-seok?
Ne, nebyl tam.
To říkal?
Podívejte.
Nerada to říkám,
ale dávejte si na něj pozor.
Po tom vyhnání je velice nenávistný.
Ti, co nemají co ztratit, jsou nejnebezpečnější.
Co je Jun Eun-sung za člověka? Znáte ho?
Pana Juna?
Znám ho po obchodní stránce, ale ne osobně.
Víte, lidé jako my by druhým neměli tak snadno věřit.
Jestli tahle dohoda padne taky,
otec na Su-čeola zanevře.
Nebojte.
Diskrétně ho prověřím.
Hledáte mě?
Bože, vyděsil jste mě.
Test spolehlivosti?
Je dost ostražitá.
Jen se bojí,
že to je teprve začátek.
Lidé jako ona jsou dost důvěřiví, přestanou-li se mít na pozoru.
To už tak trochu přestala.
Mimochodem, myslíte, že u He-in máte nějakou šanci?
Peníze jsou pro mě důležité, jistě, ale taky
bych moc ráda viděla, jak se ti dva rozejdou.
Proč?
Dá se říct, že jsem průkopnicí sjednávání svazků v této zemi.
Přesto se mi nepodařilo vhodně vdát dceru Queens.
Ponižující, že?
Rozeštvu je za každou cenu
a znovu získám ztracenou čest.
V tom případě neopakujte, co jste už udělala.
- Budete stát v cestě. - To bylo…
Řekli mi, ať to udělám.
Ale Hjun-wu se do toho připletl, zabil toho kance
a He-in zachránil.
To jsem nemohla vědět.
Polepšil sis, Hjun-wu.
Z pana Popelky, přiženěného mezi boháče,
na zachránce života jejich dcery.
Chovají se ke mně teď jinak.
Poprvé jsem dostal bažantí stehýnko.
Vždycky mi dávali jen krk nebo odřezky.
Ale tchán mi tentokrát dal stehno.
Na samolibost je ještě brzy.
Nepolevuj.
Jak to myslíš?
„Jen jsem dělal, co bylo třeba.“
Takovými hloupými řečmi si to nekaž.
„Ano, měl jsem nahnáno. Mohl jsem umřít, udělal jsem to kvůli He-in.“
Musíš si za to připsat zásluhy.
- Musím? - Ano, musíš.
Zásluhy jsou jako kupóny na kafe.
Když jich nasbíráš deset, uvědomí si,
že jsi štamgast, a dostaneš něco gratis.
Nic gratis
nepotřebuju.
Chci to jen přežít ve zdraví a být svobodný.
Ty jsi pitomec.
Jestli to vidíš takhle,
- tak se rozluč. - S čím?
„Sbohem, italské obleky.“
„Sbohem, boty od návrháře.“
„Sbohem, auto z dovozu.“
„Sbohem, luxusní náramkové hodinky.“
„Sbohem, He-ino jmění.“
Pan Popelka se vrátí do svého sadu na jihu.
Jenže problém je, že ho rodina nepřivítá s otevřenou náručí.
Je mi líto, trenére.
Syna už nebaví box a chce se věnovat taekwondu.
To nevadí. Děti už jsou takové.
Tak sbohem.
Jdeme.
A Je-hjeone, proč se ti líbí taekwondo?
Mají tam pásky.
Pásky? Kolem pasu?
Tak proto?
Proto chce přejít.
Je-hjeone, my je máme taky.
Podívej.
Tenhle je pro šampiony.
To nemusíte, trenére.
- Tadá. - Bože.
Mrkej na to.
Co ty na to? Není hezčí než jejich?
Taky rozbíjejí věci.
Rozbíjejí věci?
To my taky.
Jen na to zatím nebyl čas. Mám ti to ukázat?
Ne, to nemusíte.
Počkejte.
Momentíček.
Kde je to prkno?
Tady.
Tak jo. Hele.
Sleduj.
Takhle se na to musí.
Teď se mi to povede.
Koukejte.
Proboha!
Vidíte? Je vejpůl.
- Není box super? - Ale…
Co? Co teď?
Chci dělat taekwondo, protože ho dělá Dži-seong.
Dži-seong je jeho nejlepší kamarád.
Aha.
Madam.
Říkám to jen proto, že mi na Je-hjeonovi moc záleží.
Neměl by mít větší výběr?
Prosím?
- Znáš Bek Ho-jeola? - Jo.
Je to můj syn, celý ty.
Taky moc rád hraje videohry.
Nebylo by skvělé chodit sem po škole
boxovat a hrát si s ním?
Ho-jeol je na nejnižším levelu.
Pst.
Trenére.
Vy krvácíte.
Božínku.
Co to…
Z toho si nic nedělejte.
Asi jsem se škrábl o to prkno.
Tak na shledanou.
Vy odcházíte?
- Jdeme. - Šťastnou cestu domů, madam.
Sbohem.
Tak jo.
Uvidíme se, Je-hjeone!
Nashle.
Na shledanou.
- Ty krvácíš. - Je to jen škrábnutí.
Pořezal jsem se o prkno.
Proč jsi tak podrážděný?
Poslední dobou jsem se moc nevyspala, dneska jsem nešla do práce.
Budu muset tělocvičnu zavřít
a zvážit nějaké zaměstnání, až se Hjun-wu rozvede.
Nesýčkuj s tím rozvodem.
Měl bych přijmout, jak to je, a připravit se na to.
- Pojedeme do Soulu? - Co tam?
Volala jsem He-in, ale nebere to.
Setkáme se s ní osobně a rozmluvíme jí to.
- Připrav se. - Cože?
Jedeme.
Byl jsi proti tomu, ale myslím, že se s tím plánem začínáš sžívat.
No…
Když se pro něco rozhodnu, dám do toho všechno.
To máš pravdu.
Vždycky jdeš do všeho po hlavě.
Ale má to háček.
Když do toho půjdeš napůl, bude to v pohodě.
Ale když se předvedeš,
jestli na to přijde, bude vzteky bez sebe.
- Asi jo, co? - Stopro.
Takže tě nikdy nesmí prohlídnout, jasný?
Jestli to my dva dokážeme
udržet v tajnosti,
nezjistí to.
Jo.
A neměli bysme Hjun-wuovi říct, že se za He-in chystáme?
Blázníš?
Myslíš, že by to dovolil? Už nemáme co ztratit.
Musíme jim v tom zabránit za každou cenu.
Šlápni na to.
BOXOVÁNÍ U KRÁLOVNY NÁBOR STÁLE PROBÍHÁ
BOXERSKÝ KLUB U KRÁLOVNY
Proč bysme jim to říkali?
Nemusíme se jim osobně představovat.
Nekoukáš na telenovely?
S VIP rodinami jednají sekretářky.
Až nás uvidí, okamžitě řeknou:
„Paní Hongová, vaše švagrová je tu.“
A hned nás pustí dovnitř.
Musíte si sjednat schůzku.
Asi jste tu nová.
Podívejte se.
To jsem já.
Ten s vlnitými vlasy je on.
Ano? To jsme my. Vidíte?
Nechte mi tu jméno a číslo, já to předám.
Koukněte.
Patříme do rodiny. Jsme honorace.
Proč bysme si museli sjednávat schůzku?
Proboha.
Zarezervujte si termín, prosím, a přijďte ještě jednou…
He-in!
Dlouho jsme se neviděli.
Já jsem Hjeon-te, bratr Hjuna.
Já vím.
Říkala jsem si, jestli jste to vážně vy.
Musíme si promluvit. Ani Hjun-wu neví, že tu jsme.
No…
Pojďme nahoru.
Fajn.
- Tudy. - Ano.
Jste překvapená?
Abyste věděla, nepotrestáme vás za to, že jste nás nepoznala.
Nebojte.
My svou moc takhle nezneužíváme.
Asi máš hodně práce.
Pardon, že jsme tu bez ohlášení.
Vlastně jsem ti několikrát volala, ale nedovolala jsem se.
Neuložená čísla nezvedám.
Asi nemáš moje číslo.
Co vás sem přivádí?
Víš…
Kde mám začít?
Nedávno náš táta slavil šedesátiny.
Jste tady, protože jste určitě naštvaní, že jsem tam nebyla.
Bože, to vůbec.
Ne?
Jistěže ne, vůbec jsme se nezlobili.
Nevím, jak to cítíš ty,
ale Hjun-wu…
- Ano? - Je to s ním složité, co?
- Prosím? - Bože, já to chápu.
Co chápeš?
Někdo, tvůj naprostý protiklad, není někde na druhém konci světa.
Je to někdo, koho sis vzala, vedle koho usínáš a s kým jíš.
Těm dělá největší problém porozumět.
Ano.
Já se s manželem furt hádala kvůli klimatizaci.
Zapínal ji v létě, ale já mrzla.
Dokonce kvůli tomu padaly i nadávky.
Když jsme se brali, byl do mě blázen,
ale nevypnul ji kvůli mně.
My se kvůli takovým věcem nehádáme.
Fakt ne?
Tak to je super.
Máte hezký vztah.
Spíme odděleně, každý má svoji klimatizaci.
To dá rozum, když máte spoustu volných pokojů.
Já mu to říkám pořád.
„Když jsi teď ženatý, už mezi nás nepatříš.
Jsi teď součástí Queens a zůstaň si tam třeba do smrti.
Neopovažuj se vrátit nebo vkročit do našeho domu.“
Když o tom mluvíme…
Roz…
Promiňte, že ruším, ale přijdete pozdě
na schůzku s panem Hermannem.
Promiňte, už musím.
Čeká mě dnes důležitá večeře.
Tak to jo, to musíš.
Zbytek ti napíšu do zprávy,
tak si prosím ulož moje číslo.
- Brzy vás navštívím. - Vážně? Proč?
Přiznávám, že co se Hjun-wu oženil, odcizili jsme se.
Koneckonců jsi nám sehnala dům.
Dům?
Ano, u nás ve vesnici.
Já tam koupila dům?
Ano. Řekla jste mi po svatbě, ať tam nějaký pořídím.
Aha.
Využíváš ho?
Ano.
Ale neboj se.
Starám se o úklid i údržbu.
O všechno.
Nemusíš si s ním dělat starosti, mám to pod kontrolou.
Proč za vámi vlastně přijeli?
Nejsem si jistá.
Zmínila, že jsem nepřijela na tu oslavu.
Takže si přijela rýpnout?
Prý ne.
Tak co?
Manželství je prý jako zapnutá klimatizace v létě.
Cože? Co to znamená?
Nikdy se neshodnete na teplotě.
Aha.
Na tom něco je.
Ahoj.
- Kde je Hermann? - No.
Jel za svojí dcerou. Je to miminko, dnes se přetočila.
Zrušil tuhle schůzku, protože se mimino obrátilo?
Je rodinný typ.
Jistě. Proto je čtyřikrát rozvedený a má dítě v 60.
To mě štve.
Dokonce jsem přinesla půdorys, chtěl ho vidět nejdřív.
Takhle je to lepší.
Víš, má už určitou představu.
Získáš výhodu, když ji budeš znát předem.
Co chce?
Vy jste se vrátil?
Myslel jsem, že jdete domů.
Ještě prohlédnu pár dokumentů.
- Můžete jít vy. - Ano, pane.
Mimochodem, sekretářka Na mi řekla,
že paní Hongová má dnes obchodní večeři.
Aha.
Prý se má sejít s panem Jun Eun-sungem
a možná se vrátí pozdě.
Takže můžete jít klidně domů.
S kým že se má setkat?
Hercyna chce dvě podlaží.
- Dvě? - Ano.
Tady bude třeba postavit nóbl schodiště.
Jak to máme udělat?
Ta rekonstrukce nebude jen tak.
Budu muset zasáhnout do budovy a nechat to schválit.
Přesně. Navrhne to a vybere toho, kdo to zvládne první.
To je šílenost.
Absurdní…
A vím to jen já?
- Ano. - Dobře.
Pane, slyšel jste, že za paní Hongovou dnes byli vaši sourozenci?
- Kdože? - Vaše sestra s bratrem.
Prozradila mi to sekretářka Na.
Vy jste to nevěděl?
Nejdřív jez, než se nasáknou.
Počkej. „Vím, že je to těžké. Tečka, tečka, tečka.
Ale přece se nemůžete rozvést.
Nemůžete si to kvůli mně rozmyslet?“
Proč by to dělala? Skoro tě nezná.
Hele, jez radši udon.
Proč jsi řekl, že pro ni uklízíš?
Byl jsem v šoku.
Jak to, že neví o vlastním domě?
Nebo je to podobné, jako když
jsem zapomněl 10 000
v kabátu?
Asi tolik pro ně
- vlastnictví domu znamená? - Ticho!
„Ať už pro ten rozvod máte jakékoli důvody,
myslím, že za to může Hjun-wu.
Můžeš mít pro tentokrát pochopení
a nerozvádět se? Brečící smajlík.“
Odesílám.
To je Hjun-wu!
BEK HJUN-WU
- Co mám dělat? - Vem to.
Co? Jo, setkala.
Proč asi? Abych jí řekla, ať se s tebou nerozvádí.
Ale měla moc práce,
tak jsem jí to napsala.
- Cože? - Co je?
Nebudou se rozvádět.
- Usmířili se? - Usmířili jste se?
Ne, ona ani neví, že on ten rozvod
- chce. - Cože?
Vůbec jí to neřekl.
Co mám dělat?
HONG HE-IN
BEK HJUN-WU
VYPÍNÁNÍ
V pořádku?
Ano.
Pojďme.
Co je tvůj manžel
za člověka?
Divná otázka.
Vždycky ses k druhým chovala chladně a podezíravě.
Tak mě zajímá, jaký je člověk,
kterého sis vybrala.
Zamyslím se nad tím.
Jako bys čekal, že ho začnu pomlouvat.
Ale jsi na omylu. Je to dobrý chlap.
Viděl jsi, jak zakročil a zachránil mě, když jsem byla v ohrožení.
Ty jsi na omylu.
Viděl jsem, jak zaváhal.
Váhal,
jestli tě má zachránit.
He-in.
HONG HE-IN
Číslo, které voláte, je momentálně nedostupné…
Mezi vámi dvěma je rozdíl.
Ty jsi v tu chvíli sledoval jeho,
ale on mě.
Ty vážně věříš, že tě miluje.
Ano, věřím.
Nevím, co láska znamená pro tebe.
Ale pro mě neznamená pocity štěstí ani šeptání sladkých slůvek.
Láska je,
když spolu lidé překonají bolest.
Když zůstanou, místo aby utekli.
I když mají dluh
nebo je trápí i něco horšího,
drží při sobě.
To je láska.
A on přesně takový je.
To bylo obšírné.
Cože?
Když si někdo není jistý, mluví zeširoka.
Nevypadáš, že jsi si tím jistá.
Nevěděl jsem, že tu jste.
Kde je He-in?
No, víte…
Co vy tady?
He-in toho dost vypila.
Ona pila?
He-in.
- He-in. - Nechte ji být. Spí.
Když je opilá, vždycky vyspává.
Hong He-in.
Spí celou dobu, dejte jí ještě deset minut.
Nebo ji přivezu později
a vy počkejte uvnitř.
Kolik jste jí toho dal?
Prosím?
Heleďte se.
Moc nepije, ale když ano, dost toho vydrží.
Tak kolik jste toho do ní nalil,
že je na tom takhle?
Míchala jsem to.
Nemůžu spát, když tak rámusíš.
Díky. Dobře dojeď.
Jo. Dobře se vyspi.
- Uvidíme se zítra večer. - Proč by…
Chci říct…
Prý jste dnes měli schůzku s panem Hermannem.
Tak proč zítra?
Pan Hermann tam dnes nebyl.
Byli jsme sami.
A pili jsme
sami.
Tak jo. Nezapomeň si ráno dát pomerančový džus.
Tvůj lék na kocovinu.
No jo. Dobře.
Tak jo.
- Ahoj. - Nashle.
Dobře se o ni postarejte.
- Pane Ohu? - Ano, pane?
Jeďte s ním opatrně. Vypadá, že je namol.
Zdá se mimo, radši ho doprovoďte až ke dveřím.
Ano, pane.
Co? Nastupte si.
Proč jsi toho zničehonic tolik vypila?
Protože se mi to nepodobá.
Odteď budu zkoušet nové věci.
To je tak nefér.
Žila jsem jinak než ostatní, abych si ve zdraví užila dlouhý život.
A koukni na mě. Nebylo to k ničemu.
Odteď budu říkat, co chci,
dělat, co chci,
a zabíjet ty, co si to zaslouží.
Co to má znamenat?
Zabiju
každého parchanta, který mě zradí
a vrazí mi kudlu do zad.
Přemýšlej.
I když někoho zavraždím,
jen párkrát půjdu k soudu a za tři měsíce
stejně umřu.
Jo. Mohl bys mi dělat obhájce.
Dobře, dej mi to. Jdeme dovnitř.
Na říkání hrozných věcí jsi vážně expert.
Neboj se.
Vím, že ty bys mě nikdy nezradil.
Ovšemže ne.
Nebojím se.
Mimochodem,
mělas vypnutý mobil.
Kde je?
Není tam?
Aha.
Musel mi vypadnout v autě.
V autě?
Jdi napřed. Seženu ho.
Pane Ohu, už jste odjel? Kde jste?
Hele, tady je.
Měla jsem ho v kapse.
Cože? Je vypnutý.
He-in, počkej.
- Co děláš? - Já nevím.
Co…
to
vyvádím?
Jsem rád,
žes ten
mobil našla.
Nemuselo to být
jen tak, najít ho.
Proč jsem si…
nebyla jistá?
Cože?
Cos to říkala?
Jo.
Jak jsem říkala.
Odteď začnu
zkoušet nové věci.
EPILOG
PALÁC SANSSOUCI, POSTUPIM, NĚMECKO O TŘI ROKY DŘÍVE
Říkal jsi, že je to tu bezstarostné?
„Sans souci“ francouzsky znamená „bezstarostný“.
To je vtipné.
Jak něco takového může existovat?
Znáš Šťastného prince?
Ten, co nechal vlaštovku, aby mu vydloubla oči?
Ano.
Princ v tomhle paláci bydlel.
Když jsem si jako dítě tu knihu přečetla,
uvědomila jsem si jedno.
„Vždycky budeš daleko od domova trpět.“
I princovi se stýskalo po domově.
Odešel a čekalo ho jen utrpení.
Přišel o své drahokamy i o oči.
He-in.
Proto je „šťastný princ“.
Prosím tě. Nebyl šťastný. Jen se před smrtí změnil.
Měli bychom zůstat věrní sami sobě
a neměnit se jen proto, že umíráme.
Ráda bych něco postavila.
Rakovinové centrum pro rodiny zaměstnanců.
Co prosím?
Chcete jejich rodinám nabídnout finanční pomoc?
Proč?
Kvůli efektivitě přece.
Jak to myslíte?
Představte si, že někdo z rodiny má rakovinu.
Myslela byste se na práci?
- Asi ne. - Právě.
Pak byste nedokázala řádně prodávat.
A tratila bych já.
A brečela byste na záchodě, jak potřebujete peníze.
Rozpil by se vám make-up, opuchly oči.
A to by poškodilo pověst našeho domu.
Chápu.
Nechci druhým
pomáhat z dobré vůle.
Jde mi jen o efektivitu a finanční stránku věci.
KRÁLOVNA SLZ
- Jdeš do postele? - To nevadí.
Lekl jsem se. Proto mi srdce bušilo jako o závod.
Chceš mě zradit teď, když mám
šanci na uzdravení?
Pozor!
Co za blázna tu tak řve?
Nejsi ten Eun-sung, kterého jsem znala.
Hodně jsem se nadřel, abys mi tohle mohla říct.
Ani He-in nemám rád, tak proč bych žárlil?
Chci ti něco říct.
Neboj. Dobré zprávy, budeš nadšený.
Překlad titulků: Vixo